Иван Крилов
Енориашът

Превод от руски: Александър Миланов, —

chitanka.info

Живеят хора: щом си им приятел,

за тях си първи гений и писател,

а щом не си, е друг въпрос —

дори да бъдеш виртуоз,

не само, че похвали не отправят,

но се боят и да се възхищават.

Със риск досаден да ви стана даже,

наместо басня, стара случка ще разкажа.

* * *

Във храма проповедник

(по красноречие на Платон бил наследник)

зовял миряните си към добри дела.

Речта му сладка като мед била.

Блестяла в нея истината безискусна,

тъй както златото блести.

Тя възвисявала и помисли, и чувства,

клеймяла всички земни суети.

Пастирът свършил своите поучения.

Но всеки в него гледал възхитен

и в своето сърдечно умиление

не чувствал, че дори е просълзен.

Като излизали миряните от храма:

„Какъв чудесен дар!“ —

си прошептяли не един и двама.

„Каква наслада, жар!

Как силно към добро подтиква той народа!…

А май корав си ти, съседе, по природа —

в очите ти сълзичка не видях!

Или не си разбрал?“ — „Разбрах.

Ала защо ли тук сълзи да лея —

в съседната енория живея.“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.